I begyndelsen var der ingenting...
Fristelse førte til synd...
Adam og Eva blev bortvist fra Edens have og fik tre sønner.
KAIN, ABEL og SET.
Kain myrdede Abel og flygtede mod øst -
- hvor han fik ly hos en skare faldne engle. Vogterne.
Vogterne hjalp Kains efterkommere med at skabe en stor industri-civilisation.
Kains byer spredte ondskab og fortærede verden.
Kun Sets efterkommere forsvarer
og beskytter resterne af Skabelsen.
I dag bliver den yngste i hans slægt voksen.
Adam fik Set, og Set fik Enosh.
Enosh fik Kenan, og Kenan fik Mahalal'el.
Siden kom min far, Metusalem, som så fik mig.
I dag går den førstefødselsret i arv til dig, Noa -
- min søn.
Skaberen skabte Adam i sit billede.
Så lod han ham passe på verden.
Nu er det din opgave. Dit ansvar.
Må du gå side om side med Skaberen i retfærdighed.
- Så siger jeg til dig... - Sets helligdom!
Mænd! Gem dig!
Vi graver her.
Jorden er rig på tzohar.
Det er Skaberens land. Hvad er det, I gør?
Skaberen?!
Mine miner er udpinte. Min by hensygner og skal have føde.
Og hvad har han gjort?
Forbandet os til at slide i vort ansigts sved for at overleve.
Fanden stå i det, om jeg ikke vil gøre alt netop for at overleve.
Fanden stå i det, om jeg ikke tager, hvad jeg vil have.
Dette relikvie tilhører Kains efterkommere nu.
Sets slægt slutter her.
Det tilhører os! Grav så!
NOA
Kam. Hvad laver du?
Den er smuk.
Kan du se de andre blomster? Hvordan de er fæstet i jorden?
Det er der, de hører hjemme.
De tjener et formål. De spirer.
Og blomstrer. Vinden tager deres frø, og flere blomster vokser frem.
Vi samler kun, hvad vi har brug for. Kan du forstå det?
Sem.
Kam.
Kom så.
Mænd! Gem jer!
Skynd jer!
Du har fundet vores bytte. Hvor heldigt.
Men måske ikke for dig.
Ved du, hvornår vi sidst har spist kød?
Hvornår vi sidst overhovedet har set et dyr?
Rolig.
Vis nåde. Hvad vil du have?
Retfærdighed.
- Hvorfor dræbte de den? - De spiser dem.
Hvorfor?
- De tror, det giver dem styrke. - Er det sandt?
De glemmer, at styrken kommer fra Skaberen.
Mor!
Kan du se dine brødre?
Kam så nogle mænd på jagt i dag. De kommer nærmere.
Hvordan tog han det?
Han var lidt for interesseret.
Han skulle jo se det før eller siden.
Jeg så noget andet.
En blomst vokse frem ud af ingenting.
Sov nu.
Måske bringer han omsider orden i tingene.
Metusalem.
Har han talt til dig?
Det tror jeg.
Vil han hjælpe os?
Han vil tilintetgøre verden.
Det er en lang og farefuld færd for drengene.
Hvordan kan du vide, at din farfar stadig er i live?
Det kan jeg heller ikke. Jeg så hans bjerg.
Vi må spørge ham til råds.
Sem, kan du lige hjælpe mig?
Vi kunne gemme os et sted med drengene.
Man kan ikke gemme sig.
Vi skulle have været af sted nu.
Nu skal du se, hvordan man gør.
Skub det derind. Næste gang vi kommer forbi, kan vi få brug for det.
Der er byer forude.
Vi undgår at komme for tæt på.
Er det en tzohar-mine?
Det var det engang, før det hele blev gravet op.
Skal vi gå udenom?
Nej.
Tror du, de er døde alle sammen?
Det ser sådan ud. De må have været ude på rov.
Og så endte de selv som rov.
Hold jer tæt på mig.
Far! Her!
Må jeg se?
Rolig.
Lad mig høre, hvad du hedder.
- Har du et navn? - Ila. Jeg hedder Ila.
Ila... Du skal nok klare dig, Ila.
Det er Sem.
Han holder dig i hånden og giver ikke slip.
Vi må af sted. Nu.
Op ad bakken. Løb!
Vi kan ikke komme den vej.
Vi har ikke noget valg. Skynd jer!
- Stop! - Kæmperne!
De slår jer ihjel!
Sem!
Beskyt din mor for enhver pris. Jeg elsker dig.
Løb!
Noa. Noa, er du kommet noget til?
Vi skal tale med Metusalem, min farfar.
Et barn af den gamle?
Du skulle have dræbt dem.
Jamen, Samyaza...
Det er et menneske, Og. Har du glemt, hvordan de forrådte Skaberen?
Det er ham, der sender os!
Det lyver!
Lad dem rådne op her.
- Hvem er de? - Vogterne.
Dada?
- Sov nu. - Syng for mig.
Min far skal synge for mig.
Jeg mistede også min far, da jeg var ganske lille.
Han sang en sang for mig, når jeg ikke kunne sove.
Vil du høre den?
Det' måneskær
træerne står nær.
Din far venter på dig
for at hylle jer ind i sin beskyttende vind
og hviske dig i søvn.
Din far er den helbredende vind
som hvisker dig i søvn.
Som hvisker i din søvn.
Det er et væmmeligt sår.
Hun får aldrig børn.
Men hvis feberen ikke tager hende, overlever hun nok.
Følg med mig.
Undskyld, jeg forskrækkede jer. Vogterne har lært at frygte mennesket.
Hvorfor hjælper du os så?
Skaberen skabte os på andendagen.
Den dag han skabte himlen.
Vi vogtede over Adam og Eva.
Så deres skrøbelighed og kærlighed.
Derpå så vi deres syndefald. Og vi forbarmede os over dem.
Dengang var vi ikke gjort af sten, men af lys.
Det tilkom os ikke at blande os.
Og dog valgte vi at prøve at hjælpe mennesket.
Og da vi ikke adlød Skaberen...
... straffede han os.
Vi blev dækket af jeres verden.
Klipper og dynd spærrede vort brændende skær inde.
Og dog lærte vi mennesket alt, hvad vi vidste om Skabelsen.
Med vor hjælp -
- rejste de sig af støvet og blev store og mægtige.
Men så forvandlede de det, vi havde givet dem, til vold.
Kun én mand beskyttede os. Din farfar, Metusalem.
Vi blev jagtet, og de fleste af os dræbt.
De overlevende forblev fanger i disse hylstre af sten.
Efterladt på denne golde jord.
Vi tryglede Skaberen om at bringe os hjem.
Men han forblev tavs.
Og nu... hævder du, at du har hørt hans kald.
Det kan Samyaza ikke acceptere.
Et menneske? Når nu mennesket har ødelagt denne verden?
Men når jeg ser på dig, skimter jeg på ny Adam.
Ham, jeg kendte.
Ham, jeg kom for at hjælpe.
Hvorfor må jeg ikke følge med?
Fordi du skal passe godt på mor. Forstår du det?
Og du passer godt på din far.
- Pas godt på dem. - De er i gode hænder.
Farfar?
Noa.
Det er din oldefar. Vis ham respekt.
Fortæl, hvad du hedder.
- Jeg hedder Sem. - Min ældste.
Kom nærmere.
Lad mig se på dig. Du er en heldig dreng.
Du må have arvet din mors udseende... ikke din fars.
Kom og lad mig høre om dig selv.
Nå... hvad kan du bedst lide i hele verden?
- Bær. - Hvad?
- Bær. - Nå, bær, ja.
Hvad kan måle sig med friske, modne bær? Intet.
Det er så længe siden, at jeg dårligt kan huske smagen.
Har du nogen med til mig?
Ikke det? Jeg har ellers virkelig lyst til dem nu.
Nå... måske en skønne dag.
Du må være træt. Der er lang vej op.
Du må hellere hvile dig lidt.
Glimrende.
Det, vi skal drøfte, er ikke for drenge.
- Ved du, hvorfor jeg er kommet? - Ja.
Før min far Enok gik bort, fortalte han mig, at en dag -
- hvis mennesket fortsatte sådan, ville Skaberen tilintetgøre denne verden.
Var det, jeg så, så sandt?
Bliver alt liv fjernet på grund af menneskets gerninger?
Kan det ikke forhindres?
Du må stole på, at han taler, så du kan forstå det.
Så lad mig høre: Kan denne udslettelse undgås?
Nej.
Han har sendt mig.
Hvorfor sende mig, hvis jeg intet kan gøre?
Måske sender han dig for at drikke en kop te med en gammel mand.
Var dét det eneste, du så? Udslettelsens ild og dette sted?
Nej... ikke ild.
- Vand. - Vand?
- Min far sagde, det ville være ild. - Jeg så død forårsaget af vand.
Jeg så død.
Og jeg så nyt liv.
Noget mere, farfar.
Noget, jeg skal gøre.
Jeg ved det.
Jeg kunne bare ikke se, hvad det var.
Nyt liv.
Måske er der mere at se for dig.
Har han ikke sendt dig hid for at drikke en kop te med en gammel mand?
Medicinen smager altid dårligt.
- Hun var den eneste, der bevægede sig. - Var hun hårdt såret?
Hun havde en dyb flænge i maven. Mor hjalp, og jeg holdt hendes hånd.
Så må hun have følt sig tryg.
Nå?
Ilden fortærer alt.
Vand renser.
Det skiller de beskidte fra de rene. De onde fra de uskyldige.
Og det, som synker til bunds, fra det, der stiger op.
Han udsletter alt...
...blot for at starte på ny.
- Er du sikker? - Ja.
Stormen kan ikke forhindres. Men man kan overleve den.
Du får måske brug for det her. Det er et frø.
Fra den første Have. Fra Eden.
Husk nu, Noa... Han har valgt dig af en grund.
Du kan ikke fange mig!
Dada!
Min farfar er i live. Han har ladet mig se, hvad vi skal.
Menneskene bliver straffet for det, de har udsat denne verden for.
Der kommer ødelæggelse. Der kommer tragedie.
Og vor familie er blevet udvalgt til en stor opgave.
Vi er blevet udvalgt til at redde de uskyldige.
De uskyldige?
- Dyrene. - Hvorfor er de uskyldige?
Fordi de stadig lever, som de gjorde i Haven.
Ja... Og vi skal redde så mange, at vi kan starte på ny.
Jamen hvad med os?
Vi får vel også lov til at starte på ny.
Vi starter på ny i en ny og bedre verden.
Men først...
...skal vi bygge.
Bygge hvad?
En stor syndflod er på vej.
Himlens og jordens vande skal mødes.
Vi bygger et fartøj, så vi kan overleve stormen.
Vi bygger en ark.
Før forræderen tilbage.
Han er barn af den gamle!
Stop!
- Der er meget at udrette. Hjælp os. - Skulle vi hjælpe jer?!
Vi har hjulpet jeres slags en gang. Og vi mistede alt på grund af jer!
Ikke alt. Vi kan redde resterne. Vi kan tjene ham igen.
Din forræderiske slange!
Skaberen.
Børn!
Hvad er det?
Det...
Det er vores ark.
Vi vil hjælpe dette menneske.
Sem... vent.
Stop nu.
Gør det stadigvæk ondt?
- Kam! - Sem!
Han har ikke nogen.
Kom!
Far, så du dem?
Far?
Ja, Jafet.
Nu begynder det.
Klar?
Den sover.
Forsigtig.
Det er en dreng, og det er en pige.
Efter stormen bliver de mor og far.
Og deres unger vil brede sig over hele verden.
Vi må behandle dem nænsomt. Og vi må beskytte dem.
Hvis der skete dem noget, ville en lille del af Skabelsen gå tabt for stedse.
Nu er alle de uskyldige væsener i vor varetægt.
Det er vores opgave at beskytte dem.
Far... Alle fuglene flyver to og to.
Du har mor, Sem har Ila.
Hvad med mig? Hvad med Jafet?
Hvem har vi?
Har du set, hvordan han har skabt skoven for at give os træ til arken?
Hvordan han har sendt fuglene.
Så... har han ikke sendt alt, hvad vi har brug for?
Mor!
Hvad er der?
Slanger!
Kommer der også slanger?
Alt, hvad der kan krybe, kravle og bugte sig.
Bare rolig.
Far!
Vær ikke bange.
Ingen gør den dreng noget.
Hvad hedder du?
Kam.
Jeg hedder Tubal-Kain.
Kender du mig?
Kender du ikke din konge?
Min far siger, der ikke kan være nogen konge i Skaberens have.
Kam... kom her.
- Du må ikke tage min bedste soldat. - Han er ikke din.
Se hans hånd på det våben. Han er vist min.
Kam.
Læg det fra dig.
- Nej, han har givet mig det. - Gør, som jeg siger.
Da jeg hørte folk tale om mirakler, slog jeg det hen.
Men jeg så med mine egne øjne fuglene flyve herud, og så måtte jeg komme.
- Du har intet at gøre her. - Ikke det?
Det hele tilhører mig.
Denne jord, denne skov.
Din fæstning dér. Troede du virkelig, du kunne beskytte dig selv mod mig i den?
- Det er ikke dig, jeg skal beskyttes mod. - Hvad er det så?
En ark -
- til de uskyldige, når Skaberen sender sin vandflod for at udslette de onde.
Skaberen er ligeglad med denne verden. Ingen har hørt fra ham -
- siden han mærkede Kain. Vi er alene.
Forældreløse børn, forbandede til at slide -
- i vort ansigts sved for at overleve.
Fanden stå i det, om jeg ikke vil gøre alt netop for at overleve.
Fanden stå i det, om jeg ikke tager, hvad jeg vil have.
Har vi mødt hinanden før?
Jeg er Lemeks søn.
Ottende generations efterkommer af Set. Vend tilbage til jeres Kainsbyer.
Nu er vi alle blevet dømt!
Jeg har mine mænd, og så står du der alene og byder mig trods?
Jeg er ikke alene.
Frygt ej, folkens. Vær ikke bange! Bliv der!
Er hans håndlangere hos dig?
Mirakler? En vandflod, siger du?
Måske har du ret.
Måske var det ikke nok at bortvise os fra Paradis. Måske...
...vender han tilbage for at give os nådestødet.
Men hvis han gør det... vil jeg ride stormen af i dit skib.
Du og din slags kan ikke undslippe.
Dine dage er talte.
Landet er døende. Byerne er døde.
- Du skal ikke høre på ham. - Mit folk følger mig!
Og flere vil følge dem!
Jeg frygter ikke mirakler, Lemek-søn!
Hvis du nægter min flok hjælp -
- vender jeg tilbage med hærskarer!
Væk.
Far... kommer der virkelig så mange?
Vi må skynde os. Jo hurtigere han sender regnen, desto bedre.
Indtil da er vi mere sikre indenfor.
Vi bygger.
Først våben, så mænd.
Giv kun dem, der vil kæmpe, mad.
Udrust dem med våben...
...og træn dem, og så er de i stand til hvad som helst.
Med en hær kan vi knuse de kæmper.
Giv os kød!
Vi sulter!
- Skal jeg komme tilbage senere? - Nej.
Tror du, de angriber os?
Når regnen kommer.
Hvordan tror du, det bliver?
Jeg har set det for mig.
Synet af al den død...
Jeg tror ikke, det kan beskrives med ord.
Enden på alting.
Begyndelsen.
Begyndelsen på alting.
Hvad har du på hjerte?
Uanset hvad Sem har gjort eller sagt, er han utrolig glad for dig.
Sem har brug for en kvinde.
En rigtig kvinde.
Han burde få en familie.
Jeg kan ikke skænke ham noget af det.
Og jeg vil ikke fornægte ham det -
- selv om han ønsker det. Jeg vil ikke gøre det.
Hvad skulle Skaberen desuden med en ufrugtbar kvinde på sin ark?
Ila...
Da vi tog dig til os... troede jeg, du ville blive en byrde.
Og jeg ville ikke se flere tvunget i knæ af denne verden.
Men jeg tog fejl. Du er en gave.
En dyrebar, dyrebar gave. Du må ikke glemme, hvor dyrebar en gave du er.
Jeg ved, du finder hustruer til Kam og Jafet.
Du burde også finde en til Sem.
Hvor tror du, du skal hen?
- Nej, ikke min søster! - Slip dem! Skån dem!
- Beklager... vi skal have mad! - Mine børn! Stop!
Du må ikke tage mine børn! Stop ham!
Slip dem fri!
Hold op med at gøre modstand!
Kom med mig! Hold op med at gøre modstand!
Du der!
Gør plads! Jeg har to piger! To piger at handle med!
Kom så! Kom med kødet! Kom med det!
Hvad skete der?
- Alt burde være inde. Stormen er på vej. - Hvad med vore hustruer?
- Hørte I mig ikke? - Jamen hvornår kommer de?
- Der kommer ingen hustruer. - Hvad?
Nej! Du sagde, Skaberen ville give os det, vi skulle bruge.
Hjælp din bror.
Det kan du ikke gøre! Hvordan skal jeg så være en mand?
Hjælp så din bror.
- Skal jeg blive ved med at være et barn? - Nej!
Jeg beder dig om at være en mand og gøre det, der skal gøres.
Kam!
- Hvad er det, du gør, Noa? - Ondskaben bor ikke kun i dem.
Den er i os alle.
Jeg har set den.
Nej. Noa...
Vi rummer godhed. Se på vore drenge.
Sems loyalitet. Jafets godhed.
Kams hæderlighed.
Gode mænd. De ville blive gode fædre.
Sem er forblindet af begær.
Kam er begærlig.
Og Jafet lever kun for at behage. Jeg er ikke bedre.
Og du?
Er der noget, du ikke ville gøre, godt eller skidt, for de tre drenge?
Vi ville begge vælge at dræbe for at beskytte vore børn.
Vi er ikke anderledes.
Det var svagt og selvisk at tro, vi kunne skille os ud fra mængden.
Vi vil arbejde... fuldføre opgaven...
...og så vil vi dø...
...ligesom alle andre.
De er børn! De er vore børn, Noa!
Kender du ikke til barmhjertighed?
Barmhjertighedens dage er talte.
Nu begynder afstraffelsen.
Kam!
Farfar?
Har du noget med til mig?
Fik Noa lagt det frø, jeg gav ham, i jorden?
Ja.
Og var der ingen bær i skoven? Sem har lovet mig bær.
Det beklager jeg. Det vidste jeg ikke.
Det var en skam.
Hvad bringer dig så hid?
Det er Noa. Han efterlader vore drenge uden nogen.
Sem har Ila, men hun er ufrugtbar.
Det kommer ikke andre hustruer, så... ingen børn.
Retfærdighed.
Skaberen tilintetgør verden, fordi vi har fordærvet den.
- Så også vi må tilintetgøres. - Nej.
Jeg kan ikke tro på, at det er sandt. Ikke når jeg ser på mine sønner.
De ønsker kun kærlighed. Er det ikke nok til at gøre hjertet godt?
Hvem er god? Hvem er ond? Hvordan skal jeg vide, hvad der er rigtigt?
Det er Noas valg. Ikke mit. Ikke dit.
Det lyder, som om han har truffet det.
Så vil du altså ikke hjælpe mig.
Jeg ved ikke, om jeg overhovedet kunne. Men et forsøg kunne forvolde smerte -
- og muligvis tragedie.
Og i sidste ende ville valget alligevel være Noas.
Ønsker du det?
Jeg ønsker, at mine sønner får børn og bliver lykkelige.
Jeg kan ikke udholde tanken om, at de skal dø alene.
Væk med jer!
Gå din vej!
Nej... Bare rolig. Jeg gør dig ikke noget.
Jeg har mad.
Her.
- Hvad vil du? - Ikke noget.
- Er du alene? - Ja.
Og du?
Jeg kan hjælpe dig væk.
Nej.
Nå, men så bliver jeg lidt. Hvis det altså er i orden?
Jeg hedder... Na'el.
Sem.
Find dem og bring dem tilbage.
Pas godt på.
Kam?
Vær ikke bange, mit barnebarn.
Vær ikke bange.
- Farfar? - Ja.
- Hvad laver du hernede? - Jeg hungrer efter bær.
Hjælp mig med at lede. Jeg ser ikke længere så godt.
- Jeg må finde Kam. - Det når du nok. Kom her.
Kom.
Kom og hjælp mig.
De er her et sted. De er her et sted, bærrene.
- Jeg ved, der er bær. - Der er ikke noget her, Farfar.
- Lad mig føre dig hen til Noa. - Nej. Gå du bare.
Gå du bare.
Vent.
I ti år har du været hos mine egne. Hos min egen familie.
I ti år. Elsker du dem?
Sem? Og Noa?
Han reddede mit liv.
- Opfostrede mig. - Ja, det gjorde han.
Ja. Og nu er du som hans egen datter.
Min egen oldedatter.
Ti år i skyggen af mit hjem, og dog har jeg aldrig givet dig min velsignelse.
Må jeg?
Kam! Ila!
Gå du bare. Gå hen til ham.
Af sted med dig.
Ila!
Vi må tilbage til...
Vi må af sted.
Kom så!
Jeg er et menneske.
Skabt i dit billede.
Hvorfor konverserer du ikke med mig?
Jeg giver liv.
Og jeg tager liv. Ligesom dig.
Og jeg er som dig, er jeg ikke?
Tal til mig.
Tal til mig!
Det er begyndt!
Døden kommer fra oven! Denne regn -
- skal skylle os bort fra denne verden.
Men vi er mennesker.
Vi beslutter, om vi skal leve eller dø.
Vi er mennesker!
Og forenet er vi uovervindelige!
Vil I leve?
Vi dræber kæmperne! Vi dræber Noa!
Vi tager arken!
Noa!
Hvor er Kam?
- Kom så! - Få den af!
- Nej! Vi må væk! - Jeg forlader dig ikke!
- Far, hjælp! - Hjælp mig!
Du må hjælpe mig!
Hjælp mig!
Nej!
Kam!
Samyaza!
- Noa! - Hvor er Kam?
Kam er kommet igennem! Denne vej!
Kam!
Fremad! Fart på!
Fremad!
Beskyt din mor. Beskyt dem alle.
Del jer!
Min skaber... tilgiv mig.
Skaberen bringer ham hjem.
Kam?
Sem... Sem, gå ind.
Gå ind.
De er over os nu! Gå så ind!
Farvel, søn af Adam.
Min dreng, hvor er du?
Kam!
Bare rolig!
- Sem! - Mor!
- Jafet, hvor er du? - Ila, jeg er her!
Hvor er far?
Noa, hør nu...
Vi må da kunne gøre noget.
Vi kan kaste tov ud over siden.
De kan ikke alle være soldater, far.
Det er kun mennesker. Og vi har plads.
Der er ikke plads til dem.
Snart er alt det, vi har kendt, væk.
Alt, hvad der er tilbage af Skabelsen, vil være inden for disse vægge.
Udenfor...
...finder man kun kaossets vande.
I er vrede.
I dømmer mig.
Nu skal jeg fortælle en historie.
Den første, min far fortalte mig, og den første, jeg fortalte jer.
I begyndelsen...
...var der ingenting.
Ikke andet end et uendeligt mørkes stilhed.
Men Skaberens ord svævede over urdybet, og han hviskede:
Der skal være lys.
Og der blev lys.
Og det var godt.
Den første dag.
Og så begyndte det formløse lys at antage substans og form.
Anden dag.
Og vor verden blev skabt.
Vort smukke, skrøbelige hjem.
Og et stærkt, varmende lys nærede dagene.
Og et svagere lys herskede om natten.
Og det blev aften... og morgen.
Endnu en dag.
Og verdens vande samlede sig et sted.
Og imellem vandene kom det tørre land frem.
Endnu en dag gik.
Og jorden frembragte det, der vokser.
Et tykt grønt tæppe, der strakte sig over hele Skabelsen.
Og også i vandene vrimlede det med liv.
Storslåede væsener, der ikke længere findes.
Alle mulige fisk, hvoraf nogle måske stadig svømmer i disse have.
Og snart var himlen et mylder af fugle.
Og det blev aften, og det blev morgen, femte dag.
Nu var hele verden fuld af levende væsener.
Alt, hvad der kan krybe og kravle og alle vilde dyr.
Og det var godt.
Der var lys og luft og vand og jord, alt sammen rent og uspoleret.
Der var planter og fisk og fugle og vilde dyr -
- og alle var de en del af en større helhed. Alle var de på rette sted.
Og alt var i balance. Det var paradis.
En juvel i Skaberens håndflade.
Så skabte Skaberen manden. Og ved hans side kvinden.
Vor alles far og mor.
Han gav dem et valg.
Følg mørkets fristelse...
... eller hold fast i lysets velsignelse.
Men de spiste af den forbudne frugt.
De mistede deres uskyld.
Og så, i de ti generationer siden Adam, er synden...
... gået i arv iblandt os.
Bror mod bror.
Nation mod nation.
Menneske mod Skabelsen.
Vi har myrdet hinanden.
Vi har ødelagt verden. Det er vort værk.
Det er menneskets værk.
Alt det, der var smukt... alt det, der var godt...
... har vi sønderlemmet.
Nu... begynder det igen.
Luft, vand, jord, planter, fisk, fugle og vilde dyr.
Paradis vender tilbage. Men denne gang...
Denne gang er der ingen mennesker. Hvis vi kom ind i Haven igen...
...ville vi blot ødelægge den på ny.
Nej.
Skaberen har afsagt sin dom over os.
Menneskehedens tid er omme.
Sem og Ila... I skal begrave jeres mor og mig.
Kam, du skal begrave dem.
Jafet steder dig til hvile.
Du, Jafet...
Du bliver det sidste menneske.
Og med tiden vil også du blive til jord.
Skabelsen står alene tilbage, tryg og smuk.
Det gør mig frygtelig ondt med pigen.
Og det gør mig ondt for jer.
Men vi er blevet betroet et hverv, der langt overgår vore egne ønsker.
Kam.
Noa...
Ved han, jeg er her?
- Ved han, jeg er her?! - Nej, nej.
Hvorfor hjælper du mig?
Der var en pige.
Jeg prøvede at få hende om bord. Men han lod hende bare dø.
Og nu vil du have hævn.
- Nej. - Jo, du vil.
Jo, du vil.
Der er ikke mere land.
Alt derude må være dødt.
Det må være det, han ønskede.
En verden uden mennesker.
Det kan du godt se, ikke?
Det, jeg ser...
...er, hvor svært det har været for dig -
- som et menneske, der respekterer livet -
- og elsker sine børn.
Du har været stærk.
Men det er gjort.
Nu er det gjort.
Og du kan slippe den byrde.
Noa.
Det skal nok gå.
Hvis din far fandt mig, ville han dræbe mig.
Vi må være rede, men jeg er for svag.
Hvad laver du?
Jeg må have min styrke tilbage.
- Der er kun to af hver dyreart. - Og der er kun en af mig.
Jamen regnen og alle miraklerne er for dem.
Dem? Din far fylder et skib med dyr, mens børn drukner.
Han forklejner dig ved at sige, at du skal tjene dem. Nej, nej...
De tjener os.
Deri består menneskets storhed.
Da Skaberen havde skabt himlen, jorden, havet og dyret her...
...var han ikke tilfreds.
Han ville have noget større. Noget -
- der kunne herske over det og holde det nede.
Så han skabte os i sit billede. Os.
Det er din verden, Kam.
Grib den.
Ila.
Farfar...
Hvad er der?
Du er ikke syg.
Jamen det er jo umuligt.
Hvad er der?
Noa.
Det er hans barnebarn.
Hvad er der galt?
- Far. - Noa.
Vi er kommet for at bede om din velsignelse.
Det forstår jeg ikke.
Jeg venter barn.
Det kan ikke passe.
Du er ufrugtbar.
Du kan ikke undfange.
- Hvordan kan det være muligt? - Farfar.
- Jeg bad Farfar... - Om at undergrave Skaberen?
Om at give vore børn en fremtid. Om at give menneskeheden en fremtid.
Er du klar over, hvad du har gjort?!
Alle de liv! Alle de mennesker!
Uden grund!
Er du klar over, hvad jeg nu er tvunget til at gøre?
Nej!
Vis nåde!
Jeg kan ikke gøre det! Sig, jeg ikke behøver gøre det!
Vis nåde!
Har jeg ikke gjort alt, hvad du har forlangt?
Er det ikke nok?
Hvorfor svarer du mig ikke?
Hvorfor?
Jeg svigter dig ikke.
Det skal blive gjort.
Far?
Regnen er stoppet.
Skaberen tilsmiler vort barn.
Regnen er ophørt på grund af jeres barn, ja...
Men han smiler ikke.
Hvis jeres barn er en dreng -
- tager han Jafets plads som den sidste mand.
Hvis det er en pige, som kunne vokse op og blive mor...
...skal hun dø.
Er du gået fra forstanden?
Det er mit barn!
Hvis du venter en pige...
...vil jeg, i det øjeblik hun kommer til verden, dræbe hende.
Mor!
Mor, min fugl!
Ingenting. Ingen mudder.
Ingenting.
Vi må alligevel væk.
Ila... der er ingenting.
Der er ingenting derude.
Hvor langt rækker jeres mad og vand? Til nogle uger?
- En måned? - En måned.
I må vente.
Vent, til fuglene finder land.
- Jafet, send ham ud igen. - Han er for træt.
Så væk en anden. Værsgo.
Kom nu. En, der kan finde os et hjem.
Nej.
Vi drager af sted i dag.
De dør derude.
Ikke, hvis de bliver.
Og lader dig dræbe deres barn?
Noa.
Noa!
Det er mit værk.
Det er mit værk, Noa!
Kom nu! Straf mig!
Straf mig, Noa!
Ikke dem.
Ikke barnet.
Vil du ikke nok?
Barnet bliver ikke straffet. Vi bliver alle straffet.
Os alle sammen.
Det er ikke noget, jeg har lyst til.
Det er noget, jeg er nødt til.
Det er smertefuldt...
...men det er retfærdigt.
Retfærdigt?
Hvordan?
Hvordan er det retfærdigt?
Det er et spædbarn, Noa.
Hvis du står fast -
- mister du dine sønner. - Du mister Ila...
Du mister mig.
Jeg elsker dig, Noa.
Og jeg har fulgt dig overalt. I tykt og tyndt.
Jeg har tilgivet dig. Da alle var døde, tilgav jeg dig.
Jeg ville gå i døden med dig.
Men dét her... vil jeg aldrig tilgive.
Om det er en dreng eller pige, så tilgiver jeg det ikke!
Og du kommer til at dø alene! Ikke kun alene, men forhadt!
Forhadt af alle dem, du elsker.
Dét er retfærdigt!
Dét er retfærdigt.
Tiden er inde.
Få ham ind den vej.
Ét slag er tilstrækkeligt.
Bare for en sikkerheds skyld, ikke?
Jeg ved ikke, om jeg kan.
Han dræbte din kvinde. Og nu vil han dræbe din brors førstefødte.
Ønsker du det?
Skal din søster dø til havs?
En mand er ikke styret af himlen. Han er styret af sin vilje.
Så nu spørger jeg dig: Er du en mand?
Godt.
For hvis du er en mand...
...kan du dræbe.
Jamen han følger ikke efter mig.
Pas nu godt på det barn.
Vær ikke bange, mor.
Vi ses i den nye verden.
Far.
Nej!
Hvor kunne du?!
Jeg troede, du var god! Jeg troede, det var derfor, han valgte dig!
Han valgte mig kun, fordi han vidste, jeg ville fuldføre opgaven.
- Mor. - Tiden er inde.
Kom.
- Det skal nok gå. - Jafet, bliv her.
Kom med ind.
Sådan.
Det skal nok gå, Ila. Du er i sikkerhed her.
Sørg for, det bliver inde i mig.
Dit barn er på vej.
Du skal ikke tænke på andet.
Far, de er vågne! De æder hinanden!
- Dyrene. - Hvad?
Kom.
Kom!
De kan ikke vågne uden hjælp fra os.
Hvorhenne, min dreng?
Sådan, ja.
- Kains slægt. - Jeg sagde det jo.
Jeg er ikke bange for mirakler.
Sådan, ja.
Lidt til.
En dreng eller en pige?
Hvad foregår der?
- Der er en til. - To?
Tvillinger.
Mor... hvad er de så?
Det gør mig ondt. Det gør mig frygtelig ondt.
- Søstre. - Nej.
Nej!
Han rører ikke vore døtre.
Nej! Sem!
Jeg skulle have gjort det af med dig, da jeg dræbte din far.
Nu afslutter vi det. Nu!
Menneskets ondskab skal ikke bestå i denne nye Edens have.
Lad os være!
Han er min!
Arken, dyrene og alle dine kvinder er mine nu.
Jeg skaber en ny verden... i mit billede!
Nu... er du en mand.
Skaberen har ikke glemt os.
Hun hed Na'el.
Hun var uskyldig.
Hun var god.
Det er en dreng. Det er en dreng!
- Det er en dreng! - Flyt dig.
Hvor er hun?
Nej... Nej, nej.
Du må ikke gøre det.
De er smukke.
De?
Du kan ikke dræbe to.
Han har sendt det, vi har brug for.
Nej...!
Du må ikke gøre det!
Nej!
Noa, nej!
Det er mine børn!
- Dine børnebørn. - Ingen kan stoppe mig.
Nej, men de græder. Du må ikke lade dem dø i gråd.
Lad mig berolige dem.
Lad dem være fredfyldte.
Det' måneskær
bladene er så nær.
Jeres far venter på jer
for at hylle jer ind i sin beskyttende vind
og hviske jer i søvn.
På at hylle jer i
sine kærlige arme
til nattehimlen bliver lys.
Jeres far er den helbredende vind
som hvisker jer i søvn.
Som hvisker os
i søvn.
- Du behøver ikke se det. - Jeg vil holde dem.
Gør det hurtigt.
Gør det hurtigt!
Jeg kan ikke gøre det.
Så så.
Hold dig for øjnene, Jafet.
- Kam? - Han er her.
Du behøver ikke rejse.
Jeg hører ikke til her.
Du skal bare vide...
...at jeg er glad for, at det begynder igen med dig.
Måske lærer vi at være gode.
Kommer han tilbage?
Visse skår kan ikke klinkes.
Jeg må vide besked...
Hvorfor skånede du dem?
Jeg så ned på de to små piger... og havde kun kærlighed i hjertet.
Hvorfor er du så alene, Noa?
Hvorfor er du adskilt fra din familie?
Fordi jeg har svigtet ham.
Og jeg har svigtet alle jer.
Har du?
Der var en årsag til, at han valgte dig, Noa.
Han viste dig menneskets ondskab og vidste, du ikke ville se den anden vej.
Men så så du også godhed.
Valget blev lagt i dine hænder, fordi han lagde det der.
Han bad dig om at beslutte, om vi var værd at redde.
Og du valgte barmhjertigheden.
Du valgte kærligheden.
Han har givet os en chance til.
Vær far.
Vær bedstefar.
Hjælp os med at forbedre os denne gang.
Hjælp os med at starte på ny.
Skaberen...
...skabte Adam i sit billede -
- og lod ham passe på verden.
Denne førstefødselsret...
...er gået i arv til os.
Til min far, til mig og til mine sønner...
...Sem...
...Jafet...
...og Kam.
Den førstefødselsret går nu i arv til jer...
...vore børnebørn.
Dette bliver jeres værk...
...og jeres ansvar.
Så nu siger jeg til jer...
Bliv frugtbare og talrige...
...og opfyld jorden.
Danish